IDAG ÄR VALDAG! RÖSTA!
CIRKUS I STADEN!
Det är ologiskt.
Whigs har kontrollerat distriktet i flera år.
De har aldrig förlorat ett val. Hur kan det plötsligt bli så jämnt?
Förändringens vind blåser väl.
Vind?
Snarare en jordbävning.
Som om hela landet rasar samman.
Nej, jag...
Nå...
...har du redan röstat?
Ja. På vägen hit.
Kan Whigs räkna med ditt stöd?
Jag brukar inte rösta efter partifärg.
Jag är mer oberoende.
Tja, det är väl bra att en man tänker själv.
Jag instämmer.
Mrs Dickinson, vem skulle ni rösta på?
- Om ni fick rösta. - Jag?
Lustig fråga. Jag har aldrig tänkt på saken.
Inte? Jag trodde att ni var suffragett.
Hur vågar ni förolämpa mig så?
- Pappa! - Herregud.
- Det är så spännande! - Herregud!
Visst är det spännande.
- Det är valdag. Självklart. - Vad? Nej, vi menar inte det.
Vem bryr sig om val när man inte får rösta?
Vi pratar om...
-...cirkusen! - Cirkusen kommer till Amherst!
Ja, den börjar idag! De sätter upp tältet nu!
- De har lejon... - Lejon.
...och tigrar och...
De har siamesiska tvillingar.
Du vet? Siamesiska tvillingar.
Får vi gå? Snälla?
Cirkus?
Så depraverat.
"Depraverat"? Vad menar du?
Cirkusar är nästen för lastbarhet.
De är tarvliga och grova och helt olämpliga för unga damer.
Nej. Det kom en cirkus till Ohio, och det blev så mycket våldsamheter
att halva staden blev skadade och resten åkte i fängelse.
Nej, cirkusar är fulla av tjuvar och skojare, zigenare...
Och de där damerna sen?
Så kallade "akrobater",
minimalt påklädda, som säkerligen kommer att driva omkring
och visa upp sig som billiga h... Jag tänker inte säga det.
Nej. Cirkusen är ingen plats för er flickor.
Så följer du med oss?
- Ithamar, vi behöver prata. - Ja, det är därför jag är här.
Vi går en sväng. Promenera med mig.
- Det är jämnt. - Det vet jag väl.
- Det behöver du inte säga. - Det skulle inte vara jämnt.
Nej. Demokraterna gjorde knappt en ansats.
Er hatt, sir. Ni lämnade den i droskan.
Tack. Jag älskar den hatten.
Men det är inte demokraterna.
- Det är Knownothings. - Vilka då?
Knownothings. Känner du inte till Knownothings?
Jo, jag vet allt om Knownothings.
- Bra. - Du kan väl påminna mig.
Du vet alltså inte.
Det är för många partier att hålla reda på. Varför inte bara två?
Å andra sidan kanske du vet men spelar ovetande,
för när en medlem av Knownothings tillfrågas om sin rörelse
förväntas de säga att de inte vet något.
- Förvirrande. - Ja.
Så jag kanske frågar dig just nu
och du säger att du inget vet,
och det kan vara ditt sätt att säga
att du egentligen tillhör partiet.
Låt oss anta att jag inte är det.
- Förklara varför det är så jämnt. - För att Knownothings
faktiskt vet en del om hur man vinner.
De kanske vinner!
Goda scones. Visste du att scones uppfanns på 1500-talet?
- Ursäkta, kan de vinna, sa du? - Ja.
- Slå mig? - Ja, Edward, tyvärr.
Omöjligt. Det här är Massachusetts.
Här har Whig-kandidaten vunnit ända sedan republiken grundades.
Ja, tiderna förändras.
Mr Dickinson!
- Vad ska vi ha till middag? - Jag bryr mig inte. Välj du.
Vad sägs om morkulla?
Eller vildhöna? Eller snäppa, fasan, ljungpipare, ripa,
stekt hare eller hjortstek?
Kan jag slippa det här samtalet?
Knownothings valplattform bygger på populistisk ekonomisk retorik
och inföddas rädsla för invandring.
- En berusande brygd. - Obehagligt.
Ja, men det fungerar.
Menar du att folk faktiskt röstar på dem?
Just det.
Det visar sig att folk tycker om när man pekar ut skulden för deras problem.
- Och Knownothings skyller på... - Invandrare, katoliker, irländare...
- Och vi skyller inte på någon. - Just det. Vi har inte valt en fiende.
- Ett förbiseende, verkar det. - Ja, så här i efterhand.
Så jag kan förlora, trots allt?
- Jag vet inte, det är jämnt. - Jämnt?
För fan.
Låt det bli jämnt, då. Vet du vad, Ithamar?
Jag tror på det här landet, och på de goda.
Jag tror att de goda vinner till slut, för vi älskar Amerika.
Och när invandrare kommer hit välkomnar vi dem med öppen famn och säger:
"Välkomna. Sätt er. Ät en varmkorv."
Vi sparkar inte ut folk.
Nej.
Och vad de här Knownothings beträffar
verkar de behöva lära sig lite om
en sak som heter patriotism.
Och generositet. Och stolthet.
Kära nån, Maggie, vad har hänt?
Det är mina bröder.
De skulle rösta i morse men blev attackerade.
Den ena blev halvt ihjälslagen.
Attackerade av vilka?
Knownothings!
De hatar oss för att vi är irländare.
Du ser, Edward. Det börjar gå överstyr.
Vet ni, mr Dickinson,
mina bröder och jag kom hit för att undslippa förföljelse.
"Frihetens land", fick vi höra.
Men det är likadant här som i Irland.
Vi kanske borde resa hem igen.
Maggie, förlora inte tron på vårt land än.
Du ska få se.
Heder och anständighet kommer att segra.
Snart blir jag vald och kan representera dig och dina bröder.
Och jag ska se till att sådana saker aldrig kan hända igen.
Jag hoppas att ni har rätt.
Jag vet att jag har rätt.
VI FÖRLORAR - FÖR ATT VI VINNER
Än sen om jag aldrig får se en elefant?
Jag såg ett moln en gång som liknade en elefant.
Tråkigt att din pappa inte låter dig gå.
Han låter mig inte göra något alls.
Som du nog har märkt.
Ja, ingen läsning, ingen simning...
Och ingen cirkus.
Så... vad tänker du göra i stället?
- För att roa mig, menar du? - Ja.
Hur ska Emily Dickinson roa sig?
Mm.
Jag vet inte.
Jag kanske stannar här hemma.
Jag kanske konverserar med en mal.
Jag har ett förslag.
Vad är det där?
En poesitävling.
Idag är sista dagen att lämna in bidrag, står det.
"Vi söker efter Amhersts oupptäckta lyriska geni."
Det är du, jag menar, baserat på vad jag har läst kan det vara du.
Jag känner till tävlingen.
Gör du? Har du redan sänt in ett bidrag?
Minns du samtalet vi hade nyss? Om min far.
- Jaha. - Just det.
Ingen läsning, ingen simning, ingen cirkus och ingen poesi.
Åtminstone inte offentligt.
Skulle han verkligen bry sig om ifall du deltog i en poesitävling?
Du känner honom bestämt inte än.
Tydligen inte.
Enligt min far är kvinnor som söker litterär berömmelse inte bättre än...
...nåja...
...låt oss säga "akrobater".
Det var synd, för...
...jag tror att om du deltog...
...skulle du vinna.
"Ingen känner denna lilla Ros"
Jaså, där är du.
Jösses.
Jag har letat överallt.
Hej, Em.
Vad gör du här? Att stirra på gravstenar är väl min grej.
- Vi har ett problem. - Vad då?
Någon är begravd på Sues plats.
Vem tusan är Ichabod Beecher?
Det är Beechers barn.
Ett av dem, borde jag säga.
Stackars familj. Så många barn. Vartenda ett dog.
Men varför är det här döda Beecher-barnet begravt så nära vår plats?
De miste väl så många barn att de fick slut på plats.
Tråkigt, men jag ska begravas precis här,
och som min fru bör Sue begravas bredvid mig.
Eller hur?
Varför inte flytta på det döda barnet?
Vad?
Jag kan inte flytta på ett dött barn.
Vad skulle Beechers säga?
Ingenting.
De har inte bott i Amherst på länge. De flyttade tillbaka till England.
Jaha.
Och barnet dog för 27 år sedan. Han är praktiskt taget vuxen nu.
Jaha.
- Det är sant. - Ja.
Jag har löst ditt problem. Nu måste du lösa mitt.
Vad är det?
The Springfield Republican håller en poesitävling.
- Idag är sista dagen att lämna in bidrag. - Du tänker väl inte delta?
- Nej. Pappa skulle slå ihjäl mig. - Just det.
Därför vill jag att du deltar.
Min dikt under ditt namn.
Jag?
- Det går inte. - Varför inte?
- För det första är det ohederligt. - Bara halvt.
"Dickinson" stämmer.
Ja, och sen då?
Du blir arg för att du inte får erkännandet.
Typiskt att du skulle säga så.
Jag har tänkt på saken.
Jag lovar att inte bli arg.
Jag struntar i vem som får erkännandet, bara världen får läsa mina ord.
- Är du säker? - Absolut.
Här. Skynda på, den måste lämnas in idag.
De skriver vinnarens namn i morgondagens tidning.
Dikten är väl inte skum eller så?
Nej.
Om du vinner, blir du stolt.
Austin, gör det här för mig.
Okej.
För din skull.
Du är bäst. Tack så mycket.
Tack.
Hur glad kommer Sue att bli när jag gräver upp barnet?
Du kan verkligen tillaga kalkon.
Tja...
...sedan jag blev föräldralös har jag alltid fått laga mat.
Ditt liv har inte varit lätt, eller hur?
Det är härligt att ha dig tillbaka.
Sedan du återvände från Boston.
Tack, mrs Dickinson.
Skönt att du och Austin har rett ut allt
och att vi kommer att ha ett vackert bröllop.
Jag vill ge dig en sak.
En förlovningspresent.
Jag kan inte... Mrs Dickinson, ni behövde inte.
Min mor gav mig den här
dagen jag lämnade Norcross-gården för att gifta mig med mr Dickinson.
Den har varit min följeslagare i alla år.
Jag trodde förstås alltid att jag skulle ge den till Emily när hon gifte sig,
men det blir nog bäst att jag ger den till dig.
"Den sparsamma hemmafrun."
Mrs Dickinson, jag vet inte vad jag ska säga.
Kalla mig mor.
Du blir snart min dotter.
Och bara lugn, jag ska försöka att inte dö ifrån dig.
Hej, Sue.
Hej.
Vad läser du?
Din mamma gav mig den.
Du tänker visst lära dig allt om hushållsarbete, eller hur?
Dra åt helvete, Emily.
Jag trodde att det var Ithamar med resultatet.
Nej, fortfarande inget besked.
Det borde vara klart vid det här laget.
Älskling, ta och vila lite.
Få en god natts sömn.
- Det har varit en lång dag. - Nej.
Nyheterna kan komma när som helst.
Kan inte flickorna vara lite tystare?
Det är bara Jane Humphrey och några till.
- Lavinia bjöd dem att övernatta. - Be dem att vara lite tystare.
Ja, givetvis.
Ja, jag tänker mycket på situationen i landet.
Jag står inte ut med deras meningslösa tjattrande.
Hela Kansas-Nebraska-lagen var en ren provokation
från slavdelstaternas sida.
De försökte faktiskt upphäva Missouri-kompromissen.
Tror de att vi tänker släppa in fler slavdelstater i Unionen?
Problemet är att de kontrollerar regeringen.
Vi måste bygga en koalition som blockerar deras lagstiftning.
Jane, du är så upplyst.
Jag vet.
Om jag fick rösta skulle jag rösta på republikanerna.
Helt rätt.
Republikanerna är de enda som är uttryckligt mot slaveriet.
De sant progressiva. De står på rätt sida i historien.
Ja, om man verkligen vill ha rättvisa för alla här i landet,
måste man rösta republikanskt.
Absolut.
- Emily, du har inte nattlinne på dig. - Mm.
Jag kan inte sova.
För nervös angående valresultatet?
Nej.
Tror du verkligen att sydstaterna går ur Unionen?
Aldrig. Det vågar de inte.
För många gemensamma intressen står på spel.
Det vore ekonomiskt förödande för alla.
Jag vet inte. De kanske gör det.
Och då blir det inbördeskrig.
Det blir absolut krig.
Du ser. Även knasbollen håller med mig.
Det kommer att bli krig,
och en miljon man kommer att dö.
Och en miljon snöflingor kommer att falla på deras gravar.
Hur vet du det?
Jag känner en...
...som vet sådana saker.
Vem då?
Döden.
Oj.
I alla fall önskar jag att jag fick rösta.
Jag vet.
Nu pratar vi om pojkar.
Okej, vänta, vilken präst?
F***E LIV
- Emily, skicka saltet. - Nej, nej.
- Kanske... Nej, det är okej. - Jag åt ordentligt på vägen.
Vad? Men du sa...
Lavinia, bär du svarta silkeshandskar vid frukosten?
Självklart.
Det anses faktiskt inte förnämt längre.
Inte?
Det har aldrig varit praktiskt.
Har tidningen kommit?
Inte än, pappa. De räknar fortfarande röster.
Det dröjer inte länge.
Vi hejar på er allihop, mr Dickinson.
Så vänligt av dig, Jane.
Visst tänker ni avskaffa slaveriet?
Oj, vilken huvudvärk jag har.
Det betyder ja.
Jaha,
låt mig försöka få er att tänka på annat än politik en stund.
Jag har en särskild överraskning.
Susan?
Min älskade,
jag har lovat att se till
att du och jag tillbringar evigheten vid varandras sida.
- Vi vet att ni ska gifta er. - Nej. Vad jag menar är
att jag ska gräva upp ett dött barn så att du kan begravas bredvid mig.
Ursäkta, kära du?
Det är ingen fara, mamma.
Jag har anlitat två dödgrävare.
De gör det idag.
Ni vet Beechers barn?
Ichabod, ni vet?
Han är begravd bredvid min plats, och det är där Sue ska begravas
så att vi är tillsammans för evigt.
I livet efter detta.
Är det lagligt?
- Far, är det lagligt? - Visst är det lagligt.
- Är det det? - Det vet väl jag.
Det är säkert lagligt.
- Stackars barn. - Pappa, visst är det?
- Vad? - Vem döper sitt barn till "Ichabod"?
- Det är ett familjenamn, Jane. - Tidningen.
Oj.
Jaha.
Fasen också.
- Inget resultat än? - Oj.
Det här är absurt.
Vad har hänt med Whigs?
Vad har hänt med det här landet?
- Det behövs radikal förändring. - Ja.
Som jag sa igår kväll.
- Jag också. - Tala inte politik vid matbordet.
Herregud, Austin, du vann!
Jag... Vad?
Du vann... poesitävlingen.
Jaha?
Gjorde jag? Oj.
- Deltog du i en poesitävling? - Ja.
Får jag se.
Oj.
Skriver du poesi?
Lite nu och då.
"Ingen känner denna lilla Ros"
- En dikt av Austin Dickinson. - Mm.
"Ingen känner denna lilla Ros
Är den en pilgrim, måhända
Plockade jag inte upp den själv För att till dig sända?
Bara ett Bi den sakna skall
En Fjäril endast
Som längtat att där vila Efter sin resa all
Bara en Fågel undrar
Bara en Bris suckar adjö
Ack, lilla Ros
Huru lätt för en sådan som du...
Att dö!"
Verkligen fint.
Skrev du det här?
Ja.
Jag skrev den faktiskt till Sue.
- Och du glömde läsa titeln. - Titeln?
Ja. Jag satte dit en.
"Till mrs Blank. Med en Ros."
Mrs Blank. Det är du.
Gratulerar, Austin.
Tack, pappa.
En klar förbättring jämfört med ditt tidigare försök.
Ursäkta mig, jag mår illa.
Jag tyckte att den var jättefin.
Jag som inte gillar dikter.
Så du var med i tävlingen.
Inte precis.
Du vann.
Nej, Austin vann.
Jag är ledsen.
Det är inte ditt fel.
Det är inte hans fel heller.
Han valde inte att bli född till man.
Liksom jag inte valde att bli född till...
...ett missfoster.
Du är inget missfoster.
Jo, det är jag.
I så fall är jag det också.
Du?
En ogift man i min ålder?
Visst är jag det.
Vi kanske borde rymma med cirkusen.
Pappa,
du knackade inte.
Jag behöver inte knacka.
Det är väl det dörrar är till för, men du bestämmer.
Tror du att jag är en idiot, Emily?
Vad?
Jag sa: "Tror du att jag är en idiot?"
Nej. Självklart inte.
Likväl behandlar du mig som en.
Din egen far.
Han som ger dig allting.
Maten du äter.
Själva luften du andas.
Pappa, jag vet inte vad du...
Ljug inte för mig!
Austin skrev inte den här dikten!
Nej, men ingen vet om det.
Så nu är alla idioter?
Hela världen.
- Alla utom du. - Jag menar inte så.
Det kommer fram, Emily.
Ingen kommer att tro att din bror skrev det här.
Och du vågade göra detta på den viktigaste dagen i min karriär?
På valdagen? Inser du vad det kostar mig?
Vad det kostar vår familj?
Jag blir återigen offentligt förödmjukad på grund av dig!
Det är inte mitt fel.
Självklart. Vems fel skulle det annars vara?
Det är inte mitt fel att du förlorade valet!
Åh!
Mina damer och herrar!
Välkomna till cirkusen!
Är du redo, Emily?
- Redo för vad? - Att uppträda, förstås.
Alla är här för att se dig.
Du är föreställningens stjärna.
- Ben? Åh.
Lycka till där ute.
- Det är en stor publik! - Vad gör du här?
Jag är ju ett missfoster.
Och nu, mina damer och herrar.
Stunden ni alla har väntat på,
det största missfostret av alla:
en kvinnlig poet.
Herregud!
Dickinson!
Stora nyheter!
Du vann!
Hörde du vad jag sa?
- Vann jag? - Ja.
Du ska åka till Washington.
Gratulerar, Edward.
Jag har aldrig varit så lycklig.
Du lyckades!
En knapp seger.
Ja.
Låt oss dricka ett glas sherry!
Nej, jag måste hem. Men fira du med familjen.
Jag vann.
- Gjorde ni? - Ja. Som jag lovade.
De hederliga och rättskaffens har vunnit.
Nåja...
...det var väl bra.
Tjoho!
Emily?
Emily!
Emily.
Sue?
Ja, det är jag.
Vad har hänt?
Jag...
Jag har varit på cirkus.